Forvaltningsenheter i NAV
Research report
Permanent lenke
https://hdl.handle.net/20.500.12199/6157Utgivelsesdato
2011Metadata
Vis full innførselSamlinger
- AFI rapport [362]
Sammendrag
Våren 2008 ble det etablert egne forvaltningsenheter for saksbehandling i ytelsene NAV forvalter. Oppgaver som tidligere lå i trygdeetatens lokalkontor, ble flyttet ut av NAV-kontorene. Denne organiseringen skulle gjøre ytelsessaksbehandlingen mer effektiv, med bedre kvalitet og likebehandling; flytte ressurser fra ytelsesbehandling til veiledning og oppfølging; og å gjøre det mulig for NAV-kontorene å ha oppmerksomheten på å bistå og følge opp brukerne i stedet for på saksbehandlingen. Etableringen av forvaltningsenhetene har vært problematisk. Den førte til at NAV-kontorene mistet trygdefaglig kompetanse, at saksbehandlingstidene ble lengre og de ubehandlede sakene flere. Likevel har fylkesdirektørene gjennomgående tro på at modellen med egne forvaltningsenheter er nødvendig. Også mange medarbeidere i forvaltningsenhetene mener at modellen er fornuftig. Det mener under halvparten av de ansatte i både NAV-kontorene. Forvaltningsenhetene har ført til sterkere rettssikkerhet og mer likebehandling. Det mener mange, både blant fylkesdirektørene og medarbeiderne i NAV. Et flertall av medarbeiderne i forvaltningsenhetene selv mener at løsningene for brukerne har blitt kvalitativt bedre. Saksbehandlingen blir mer ensartet når den gjøres i sentraliserte enheter enn ute i hvert enkelt lokalkontor. NAV-kontorene har derimot ikke fått frigjort tid til å veilede og følge opp brukerne. Servicen til brukerne har blitt dårligere, det har blitt mer dobbeltarbeid i saksbehandlingen og saksbehandlingen går ikke raskere nå enn tidligere. Det mener flertallet av medarbeiderne i NAV. Også flere fylkesdirektører peker på at brukerne har opplevd seg som kasteballer og gått "kanossagang" mellom enhetene i NAV. Fylkesdirektørene peker på IKT-systemene som en viktig forklaring; de har ikke understøttet den nye arbeidsdelingen. Å organisere NAV med forvaltningsenheter innebærer at saksbehandlingen i ytelsessaker er delt mellom ulike enheter. Sakene derimot er felles, de skal kunne leses, jobbes med og informeres om av medarbeidere både i NAV-kontorene, forvaltningsenhetene, de telefoniske kontaktsentrene, og i noen tilfeller også pensjonsenhetene. Organisasjonsmodellen med oppdelte arbeidsprosesser krever en teknologisk og praktisk infrastruktur som NAV-etaten ikke har hatt. NAV opererer med en rekke ulike systemer som i liten, om enn i økende, grad formidler informasjon på tvers av systemene. Det er stor avhengighet av manuelle rutiner og av at oppdateringer gjøres i flere systemer, og har vært store problemer med å holde oversikt over saksforløpene. Disse problemene kan ikke betraktes som omstillingsproblemer. Snarere er det slik at omstillingen ble gjennomført til tross for en understøttende infrastruktur manglet. Denne rapporten inneholder tre analyser av modellen med å organisere ytelsesforvaltningen i NAV gjennom egne forvaltningsenheter på fylkesnivå. Amund Lie, Institutt for Statsvitenskap, Universitetet i Oslo, drøfter forvaltningsenhetenes interne organisering og plassering i organisasjonsstrukturen i fylket og i NAV-etaten. Datamaterialet er intervjuer med alle fylkesdirektørene i NAV. Legard, Sveinung, Arbeidsforskningsinstituttet, viser resultatene fra en survey til medarbeidere og ledere i NAV-kontor, forvaltningsenheter og pensjonsenheter, om deres syn på og erfaringer med oppgavedeling og saksflyt mellom enhetene. Andreassen, Tone Alm analyserer etableringsprosessen og konsekvensene av organisasjonsmodellen for oppgaveløsningen i NAV og målene med NAV-reformen. Datamaterialet er intervjuer med fylkesdirektørene NAV, supplert med intervjuer av ledere og medarbeidere innenfor både arbeids- og familieområdet i forvaltningsenhetene i tre fylker.