Sammenligning av to undersøkelsesmetoder innen psykomotorisk tradisjon : GFM-52 og DOK
Journal article, Peer reviewed
![Thumbnail](/oda-xmlui/bitstream/handle/10642/633/339794.pdf.jpg?sequence=6&isAllowed=y)
Åpne
Permanent lenke
https://hdl.handle.net/10642/633Utgivelsesdato
2010-02-12Metadata
Vis full innførselSamlinger
- SEN - Documents [39]
Originalversjon
Kvåle, A., Bunkan, B.H., Ljunggren, A.E., Opjordsmoen, S. & Friis, S. (2010). Sammenligning av to undersøkelsesmetoder innen psykomotorisk tradisjon : GFM-52 og DOK. Fysioterapeuten, 22 (2), 24-32 http://www.fysioterapeuten.no/fys/xp/pub/mx/filer/0210_Fagartikkel_2_477985.pdfSammendrag
Hensikt: Innen psykomotorisk fysioterapi er det utviklet to relativt like undersøkelsesmetoder:
Global Fysioterapi Metode-52 (GFM-52) og Den Omfattende Kroppsundersøkelsen
(DOK). Denne studiens hensikt var å sammenligne metodene og dernest undersøke om de
skiller like godt mellom friske og pasienter, og mellom ulike pasientgrupper.
Design: Deskriptiv og sammenlignende kvantitativ tverrsnittsstudie.
Materiale: 132 personer (89 kvinner, 43 menn) med gjennomsnittsalder 38,7 år (SD 12,5)
ble undersøkt med henholdsvis GFM-52 og DOK av to fysioterapeuter: 34 friske, 32 med
lokaliserte smerteplager, 32 med generaliserte smerter og 34 med psykoser.
Metode: Samsvaret av metodenes oppbygning og innhold ble først undersøkt gjennom
litteraturbeskrivelser. De inkluderte personene ble undersøkt i tilfeldig rekkefølge, og funn
fra hver undersøkelse var ukjent for den andre testeren. For sammenligning av metodenes
diskriminerende egenskaper ble Mann-Whitney U-test og Receiver Operating Characteristics
Curve brukt. Grenseverdien for statistisk signifikans var satt til ≤ 1 prosent.
Resultat: I begge metodene undersøkes domenene Holdning, Respirasjon, Bevegelser og
Muskulatur. I GFM-52 inngår undersøkelse av domenet Hud, mens DOK også favner motorisk
uro. GFM-52 har 13 subskalaer med 52 enkeltundersøkelser (4 tester i hver subskala),
mens DOK har 14 subskalaer og til sammen 112 enkelttester (3-14 tester i hver subskala).
Begge metodene har nøye definerte variabler, gradert skåringsskala og store likhetstrekk,
men er noe forskjellige i variabelvalg i de ulike subskalaene. I begge metodene hadde friske
personer betydelig lavere skår og kroppsfunn med minst avvik fra det ideelle, sammenlignet
med pasientgruppene.
Konklusjon: Resultatene våre tyder på at det er store likhetstrekk mellom GFM-52 og
DOK, men at valg av enkelttester, sammensetning av antall tester i subskalaene og skalering
varierer en del. Begge metodene skilte meget bra mellom friske og pasienter, men ikke
godt mellom ulike pasientgrupper. Det er grunn til å se nærmere på om metodene kan slås
sammen til en ny kroppsundersøkelse, forhåpentligvis med bedre diskriminerende evne.